Ifølge Tokyo ble elleve japanere bortført av nord-korea på 90-tallet.
Nord-koreas leder Kim Jong-Il benekter dette.
- Når drar du?
- Snart.
- Hvor lenge blir du borte?
- Jeg vet ikke. - Jeg har noe å fortelle, Michael.
- Hva da?</i
Jeg elsker deg. - Jeg skal vente her på deg.
- Og jeg elsker deg.
- Hvordan er det med deg?
- Jeg kan ikke klage.
Kan ikke eller vil ikke?
Du kommer til å treffe henne igjen.
Tiden er inne.
NORD-KOREA
Jeg er sistemann.
Sikret. Er dere klare?
- Tre på plass? - Tre klare!
Jeg går i spissen.
Granat!
En mann er såret!
Michael!
Mason!
FEM ÅR SENERE
Du har vært pasienten min i mer enn to år. Har jeg noen gang sveket din tillit?
Jeg føler at du ikke vil åpne deg.
Hva er i veien? Vi har gjort så store framskritt.
Det er ikke noe galt. Jeg vil bare ikke snakke om det.
Du vet at alt du forteller, holder seg innenfor disse veggene.
Jeg ble torturert i tre år.
De tok fra meg alt. Og så slapp de meg bare fri en dag.
Nå har alt forandret seg.
Jeg er opplært til å drepe.
Nå har jeg et instinkt, dette...
...raseriet inni meg. Men jeg har ingen fiender.
Er du klar til å fortelle meg hva som skjedde?
Nei.
Når snakket du sist med din kone?
Det fører alltid til en krangel.
Jeg klandrer henne... ...og lar det gå ut over henne.
Men jeg har ingen andre å skylde på.
Hvem sin feil er dette?
Ingens. Noens feil må det være.
Jeg ble etterlatt for å dø.
Jeg trodde at han skulle komme tilbake. Hvem da?
- Mason Chambers? - Mason Chambers.
- Takk, Michael.
- Samme tid i neste uke? - Jeg skal være her.
Jeg ble torturert i tre år. De tok alt fra meg.
Filen lastes opp i dette øyeblikket.
Den inneholder alt dere trenger.
- Pengene settes inn på kontoen din. - Jeg vil forsvinne en stund.
Ikke prøv å kontakte meg.
Alt går etter planen.
Jeg sender filen.
Rachel.
Hei, du. Det er noen politimenn her som vil snakke med deg.
Den nordkoreanske lederen Kim Jong-Il har uventet bekreftet-
- at nordkoreanske spioner bortførte japanere på 90- tallet.
Han var ikke der.
Hva med ham, da?
- Rachel?
- Beklager.
Nei, jeg tror ikke det.
- Hva med ham, da? - Nei.
- Omtrent når skjedde overfallet? - Like etter ni.
- Var det to angripere? - Ja. Nei, det var tre.
- Er du sikker? - Ja. Det var tre.
To grep tak i meg bakfra. Den tredje slo meg i hodet.
Og de tok pengene dine, men lot vesken være igjen?
- Har du en pistol? - Nei. Jo, mener jeg.
Jeg rører den aldri. Min mann... Jeg fikk den. - Har du våpenlisens?
- Ja, jeg har lisens!
Hør her.
Jeg sto utenfor huset mitt i morges, like etter klokka ni, da tre menn kom opp bak meg.
To av dem grep tak i meg, og den tredje slo meg i hodet.
De stjal penger og lot meg ligge blødende på bakken.
Naboen min ringte etter sykebil. Nå er jeg her, med tolv sting.
Miss Pace?
Dere må ha meg unnskyldt. Takk for at dere kom.
Se igjennom resten av bildene. Ring hvis du kommer på noe mer.
- Svir det? - Litt, men jeg skal ikke gråte.
- Du må være ei modig jente. - Jeg er kjempemodig.
- Må jeg sys? - Nei. Det holder nok med et plaster.
- Jeg skulle gjerne blitt sydd. - Det er ikke så morsomt. Se.
Jeg er blitt sydd her.
Heter du søster Adams eller søster Pace?
Før het jeg søster Adams. Nå heter jeg søster Pace.
Katten min het Rumpa, men pappa mislikte det. Så den fikk nytt navn.
- Hva heter katten din nå? - Du blør.
Vi fortsetter til dere gjør det riktig! Kom igjen! Tilbake!
Lave taklinger. Du må hindre ham i å løpe.
Slapp av. Det er bare trening.
- Kom igjen! - Nå skal vi ha det morsomt!
Hva fanken var det der, Zach?
Zach! Kutt ut! Kom hit.
- Det holder! Ro deg ned! - La meg være!
- Hva er det? - Du spiller egoistisk og viser deg.
- Jeg gjør alt som må til, trener. - Kom hit.
- Du svikter både deg selv og laget. - Hva er det du mener?
Du kan føre oss til seier. Men bare hvis du setter laget foran deg selv.
Ta det rolig!
Du er utvist fra laget, Zach.
- Ja? - Det er Rachel.
- Du må hente Ben. - Jeg kan ikke nå.
Du ville jo ha delt omsorg. Jeg vil gjerne, men det passer veldig dårlig nå.
- Vær så snill, Michael. - Kan du ikke ringe noen andre?
- Ville jeg ringt deg i så fall? - Ja vel, da. Jeg skal gjøre det.
Legene forbyr meg å kjøre. De må kanskje ta flere prøver.
- Hva? Hvor er du? - Jeg ble overfalt i morges.
- Hvorfor ringte du meg ikke? - Jeg vet ikke. Si det du, Michael.
- Jeg må legge på. - Rachel?
- Hallo igjen. - Dr. Stone.
- Skal det bli en vane å komme hit? - Det håper jeg ikke.
Vent. Jeg mente det ikke sånn. Beklager. Du vet hva jeg mener.
Vi skal se på røntgenbildene dine.
- Du ser bra ut. - Hva?
Røntgenbildene dine ser bra ut. Alt er normalt.
- Hva med neseblodet?
- Det skyldes antakeligvis stress. Du bør hvile resten av dagen.
Så pinlig. Jeg pleier å slå den av.
Og det er moren min. - Gjør det noe om jeg tar den?
- Nei da.
Hallo, mamma.
Nei da, du forstyrrer ikke.
Nei, jeg kommer dit.
Hun har det bra. Hun er faktisk her i dette øyeblikket.
Jeg forteller deg alt senere. Greit. Jeg er glad i deg.
- Har du fortalt moren din om meg? - Hun ville høre om du var bedre.
- Hva har du fortalt henne?
- Det er mellom moren min og meg.
Hva med legenes taushetsplikt?
Mamma spør alltid -
- om jeg har møtt en pen, enslig kvinne på min alder.
- Du er vel enslig?
- Teknisk sett, ja.
Gi deg, da!
- Au! - Beklager.
Når gikk hun bort?
- Det er to år siden i desember. - Det må være tungt.
Hva med deg, da? Har du vært gift?
Min mann og jeg er separert. Min kone og jeg hadde problemer,
men det hjalp å gå i terapi.
Vi har gått i terapi. Men Michael åpner seg aldri etter...
- Etter hva da? - Han var marinejeger.
De sa han ble drept for fem år siden. Etter tre år dukket han bare opp.
Han vil ikke si hvor han har vært eller hva han har gjort.
Han er ikke som før.
Ha meg unnskyldt.
Hva? Nei, jeg... Jeg ordner det.
Noen vil snart komme dit.
- Er det noe galt? - Michael har ikke hentet Ben.
Ta den, Michael!
- Får jeg virkelig ikke kjøre? - Det bør du ikke.
Da tar jeg en drosje. Jeg henter bilen senere.
Vakten min er snart slutt. Jeg kan kjøre deg.
- Jeg vil ikke være til bryderi...
- Det er du ikke. - Hva med bilen din?
- Jeg kan ta drosje tilbake. Jeg må takke nei. Men takk likevel.
Forresten... vent litt.
Du kan godt kjøre meg, hvis det går bra.
Jeg har ventet lenge på å få treffe deg.
Hallo, Michael.
Dette er din kones røntgenbilde.
Vi har plassert en sprengladning her i hodet hennes.
Nedtellingen er stilt inn på tolv timer.
Du har åtte timer på deg til å slå ut målet ditt.
Hvilket mål?
Hør nøye etter, Michael.
Hvis du ikke dreper ham, vil bomben bli sprengt.
Du må verken kontakte politiet eller din kone.
Hvis du ikke adlyder disse ordrene, utløser vi sprengladningen med en fjernkontroll.
La meg vise deg det.
Dette er målet ditt.
- Hvordan er Chambers bevoktet?
- Godt. Kanskje ikke godt nok for dette.
Peter Billings er veldig flink. Han er også senatorens rådgiver.
Men han blir nok ikke glad for å se oss.
- Robert Cochran fra Secret Service. - Agent Wright.
Hyggelig å treffe dere. Dette er Leslie Mills.
Takk.
Ta på et lengre skjørt neste gang.
Vi får mange. Hva er spesielt med denne trusselen?
- Har du Michael Adams' nummer? - Ja visst.
Jeg vet ikke. Men vi blir bare innkalt hvis det er alvorlig.
Alle drapstrusler bør tas på alvor. - Hva gjelder da alt oppstusset?
- Du forstår nok ikke alvoret.
Jeg tror gutta i sikkerhetsdeptet overreagerer.
Denne trusselen er annerledes, sir.
Den kan stamme fra utlandet. - Hvem står bak den?
- Vi vet ikke. Men vi vil formidle all ny informasjon til deg.
Michael! Mason her. Jeg er i byen til i morgen. Skal vi treffes?
Vi kan spise middag, eller noe. Ring meg.
- Jeg er ikke her for å gjemme meg. - Nei, men vi har noen råd.
- Som tv-sendingen. - Det er jo på grunn av den vi er her!
- Vi vil holde ham i live. - Jeg vil få ham gjenvalgt.
Det er antakeligvis et trygt sted. La oss dra og se på det.
Er alle fornøyde, gjør vi som planlagt.
Det høres bra ut.
- Vent!
Jeg trenger bilen min! - Bilen din?
Holder dette?
Ta den, da!
- Rektor Miller. - Dette er Michael, Rachels mann.
- Er Rachel der? - Nei. Hun er på sykehuset.
- Hvilket sykehus dro hun til? - East Lake, tror jeg.
Beklager at du måtte vente.
- Nummeropplysningen. - East Lake-sykehuset, takk.
- East Lake. - Rachael Adams eller Pace, takk.
- Hvilket av dem? - Pace.
Hun er på poliklinikken. Jeg setter deg over.
Hun har dratt med en av legene. Hun dro nettopp med dr. Stone.
Kan jeg ta imot en beskjed til ham?
Kom, Ben.
- Ingen dekning. Får jeg låne din? - Ja, du kan låne fasttelefonen min.
- Jeg ser ingen kameraer. - Fordi de er skjult.
De fins overalt unntatt i garasjen. Det monteres noen i neste uke.
Jeg heter Sharon Wilson, og jeg er produsent.
Gleder meg. Jeg har beundret Larry lenge.
Alt du trenger, er i et konferanserom. Bli med meg.
- Fungere dette? - Ja da. Takk. Vinduene er skuddsikre.
Noen kommer for å gå igjennom alt med dere.
- Vil dere se vaktrommet? - Jeg blir hos senatoren.
Telefonen ligger på bordet i stua.
Jeg skal bare gå og slippe ham ut.
La oss ikke glemme hvorfor vi er her.
Nord-Korea er et kommunistisk land.
En terroriststat helt uten respekt for menneskerettigheter.
Det eneste de bør bekymre seg om, -
- er om de vil bli tatt på fersken i å delta i ulovlig handel.
Det er ikke fiendtlig, men å gjøre det som må gjøres.
Men desperasjonen i Nord-Korea ses tydelig i folks tilflukt til ambassadene.
<i<For å unnslippe de myndighetene som gjør livet vanskelig for dem.
Det er ikke bare vanskelig økonomisk sett.
De blir også nektet grunnleggende menneskerettigheter.
Terroriststat? Ingen menneskerettigheter?
Det falt ikke i god jord. Du må reparere skadene i kveld.
Jeg må ta denne.
Jeg vil ha en osteburger og pommes frites. Mye ketsjup.
Alt er i orden her. Jeg ringer når jeg vil bli hentet.
Drosjen kommer snart.
Kanskje jeg bør se på stingene dine.
Vi begår alle feil, men vi kan ikke godta...
Si fra hvis du finner ut mer.
- Hvor er senatoren? - På badet.
- Alene? - Agent Wright er sammen med ham.
- Cochran til Wright. - Wright her.
- Si fra neste gang. - Ja vel, sir.
Jeg må låne datamaskinen din.
- Hvilket land vil drepe Chambers?
- Ingen. En enkelt attentatmann. - Hvem er det?
- Vi har et opptak av stemmen.
Jeg ble torturert i tre år. De tok fra meg alt.
Jeg har ingen andre å skylde på. Jeg ble etterlatt for å dø.
Jeg har et instinkt som sier at jeg må drepe Mason Chambers.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Beklager, Rachel. Jeg trodde du ønsket det.
Ha meg unnskyldt.
- Rachel! Vi må snakke sammen! - Nå? Det passer ikke så godt.
Er det et problem?
Slutt, Michael!
- Du fikk ikke kontakte henne! - Hva er dette?
Er du skadet?
- Er du skadet, Rachel? - Nei. Jeg tror ikke det.
- Hvorfor fungerte ikke pistolen? - Den er ladet med løsskudd.
Utrolig at du kunne gi meg en pistol. Og så en med løsskudd!
Hva var det som skjedde?
Rachel. Du har en bombe i hodet.
Jeg ble torturert i tre år. De tok fra meg alt.
Jeg har ingen andre å skylde på. Jeg ble etterlatt for å dø.
Jeg har et instinkt som sier at jeg må drepe Mason Chambers.
- Det er umulig. - Hvem er det?
Det er Michael Adams. Det er jeg helt sikker på.
- Hvor er båndet fra?
- Sikkerhetsdeptet fikk det. - Fra hvem da?
- Jeg vet ikke, sir. - Det bør dere nok finne ut.
- Jeg sier til FBI hvem han er. Nei. Jeg vil snakke med ham først.
- Leslie? - Ja, sir?
Unnskyld meg. Larry er i telefonen. Har du et øyeblikk?
Jeg kommer snart.
Det nummeret du ga meg til Michael... fortsett å ringe det.
Jeg er snart tilbake.
- Hvem er så denne fyren? - Vent litt.
Her er mappen. Michael Adams, tidligere marinejeger.
Han ble antatt å ha falt i kamp i Nord-Korea, -
- men var egentlig krigsfange i tre år.
- Sluppet fri for to år siden. - Hvor kjenner Mason ham fra?
Chambers ledet operasjonen. De tjenestegjorde sammen.
Jeg må ta noen telefoner.
Mason. Kan vi snakke sammen?
Hva er det du driver med? Han har drapstruet deg.
La oss ta ham. Noe annet ligger bak dette.
- Stol på meg. - Ikke når det gjelder drapstrusler.
Hvem er det som blir truet her? Deg eller meg?
Takk.
- Agent Wright? - Sir.
Jim. Det er Peter.
Jeg har problemer her og må ha en kontakt.
Hva mener du, Michael?
- Bomben ble plassert i bakhodet ditt.
- Under overfallet, mener du? - Ja.
Den går av i kveld eller om jeg slipper utløseren, som han falt på.
Senator Chambers skal på tv i kveld. Jeg må drepe ham under sending, -
- ellers går bomben av.
Du må holde denne. Trykk her. Ikke slipp taket.
Jeg forstår det ikke, Michael. Hvem står bak dette?
En tidligere nordkoreansk general står bak. Han ble forvist.
- Så Nord-Korea står bak? - Han jobber alene.
Han heter Kun. Da de japanske fangene ble frigitt, -
- lovet Nord-Korea å straffe de skyldige.
Kun ble vel syndebukk. - Han vil altså ta hevn?
- Ja, eller redde æren sin.
- Hvor kommer han inn? - Han var kontaktmannen din.
Han ville utløse bomben hvis jeg røpet noe.
Men Kun har mange medhjelpere.
Michael. Du fulgte ikke instruksjonene mine.
- Vi har utløseren. - Ja. Men husk nedtellingen.
Under 6 timer. Jeg er den eneste som kan desarmere bomben.
- Hvorfor akkurat Chambers? - Han er stor i kjeften.
Meningene og uttalelsene hans om landet mitt skaper vansker.
- Er det grunn nok til å drepe ham? - Mason Chambers skal dø.
- Drep ham, ellers dør din kone.
- Vi har utløseren. Det er over.
Alle forsøk på å fjerne ladningen vil føre til at den blir utløst.
Seks timer, Michael.
- Har du fått tak i ham? - Jeg får stadig telefonsvareren.
Vi har fikset det. Så fokuser på intervjuet.
Hva mener du med "fikset det"?
- Leid noen til å få tak i Adams.
- Du burde rådspurt meg først. - Vi holder senatoren utenfor.
Vet du hva mannen kan gjøre?
Du kjenner ikke Chambers, hva? Vi vet attentatmannens identitet, -
-men han vil bare snakke med ham.
- Gjør jobben din, så gjør jeg min. - Jeg prøver.
Bra. Jeg har andre ting å gjøre. Vi er ferdige her.
Har du forstått det?
- Kan du ikke bare ta den ut? - For farlig. For mange ukjente.
Hva skal vi gjøre, da?
Vi må dra nå. Vi tar bakveien.
Ned!
- Hva skal vi gjøre?
- Vi må gå tilbake og få tak i en bil.
Kom igjen. Hold deg nær bakken.
- Hva foregår? - Jeg kan ikke styre.
Se opp!
Er du uskadd?
Kom, så går vi.
Denne veien.
Bli her.
Skynd deg.
- Jeg har ikke noe å beklage.
- Det må høres ut som du har det.
Jeg ber ikke om unnskyldning for at jeg sier sannheten.
En av presidentene våre tok Nord-Korea med i ondskapens akse.
Jeg vil ikke skjønnmale dette.
Sendingen skal styrke stillingen din, ikke svekke den.
Over til menneskerettigheter.
- Har du fått tak i Michael? - Vi prøver, sir.
Agent Cochran. Kan du ringe sikkerhetsdeptet? Be om å få Michaels mobilnummer.
Ikke si hvorfor vi vil ha det.
- Du blør. - Jeg ble vel truffet.
- Av en kule? - Det er ikke så ille.
- Du må til legen. - Jeg har det bra. Vi må videre.
Legg deg ned. Legg deg!
Forsiktig. Prøv å ligge urørlig.
Få se. Den er like under overflaten.
Dette kan svi litt.
Ingen viktige organer eller store blodkar her.
Jeg må ta ut kulen.
Slapp av, Rachel.
Bare slapp av.
Ferdig. Det klarte du bra.
- Hvorfor lever du med de smertene? - De er midlertidige.
De går over. Men ikke for deg.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal slippe taket i dem.
Hva gjorde de med deg, Michael?
Jeg ble slått.
Michael Adams.
Men ansiktet ditt...
Ansiktet ditt holdt meg i live.
Bildet var så tydelig først.
Men etter hvert begynte det å falme.
Jeg prøvde å huske det.
Men da minnet om deg bleknet, gjorde jeg selv det også.
Jeg har pugget hver linje. Hver kurve.
Takk. Mobilnummeret hans.
- Hva gjør vi nå? - Besøker senator Chambers.
Der. Jeg fant ham. - Hva søker du?
- Informasjon om timeplanen hans.
Der har vi det. Adressen til tv-studioet.
- Du kan ikke bare gå dit... - Hva er det, Rachel?
- Det verker sånn bak det høyre øyet! - Gi meg hånden din.
- Det stoppet. Hva gjorde du? - Avledet smertene.
Men du må på sykehus.
Kom deg ned!
Kom.
Jeg drar til Mason. Ring politiet, og dra til sykehuset.
- Ikke gå fra meg igjen.
- Jeg orker ikke å miste deg igjen. - Du skal vel ikke drepe Mason?
- Jeg gjør det som må til. Har du mobilen din med deg?
Jeg ringer når det er trygt. - Ring politiet, og dra til sykehuset.
- Michael?
Jeg elsker deg.
Michael. Det er Mason. Vi må snakke sammen.
Du er i fare. Ring straks,
- politiet. - Dette er Rachel Adams.
- Er alt i orden? - Ja. Og du?
En av dem ble igjen her. - Ingen fare. Han rører seg ikke nå.
- Men du er vel uskadd? - Ja. Jeg ringte politiet.
- Vær forsiktig, Michael. - Ring når du er på sykehuset.
Du skal utstråle besluttsomhet, men må være litt unnskyldende også.
- Jeg må snakke med deg, sir. - Ja visst.
Har du oss unnskyldt, Peter?
Jeg er bekymret for Billings... la meg snakke ferdig.
Da jeg ringte departementet, visste de allerede at det var Michaels stemme på båndet.
- Hvordan? - Peter Billings sa det.
Jeg har funnet henne.
- Du gikk bak ryggen min. - Nei. Det jeg gjorde...
Jeg gjorde det jeg måtte og du ikke ville.
Michael Adams er ingen attentatmann. - Beklager, men tiden er inne nå.
- Jeg kommer snart.
Vi fullfører dette senere.
Finn Leslie for meg.
- Er du uskadd? - Du elsker visst ikke din kone.
- Hvor er Rachel? - Hun er sammen med meg.
Jeg er lei for det, Michael.
Senatorens liv mot din kones.
Du har ordre om å avlegge rapport annenhver time!
Kun har ikke gitt seg.
Når skal det skje?
- I kveld, tror jeg. - Er det noe som hindrer dere?
Jeg tar hånd om det. - Er alt i orden?
- Ja visst. Alt er som det skal være. Bare noen detaljer i siste øyeblikk.
- Senatoren leter etter deg. - Ja visst.
- Jeg har aldri hatt god taiming.
- Hvordan det?
Du begynner i denne uka, og jeg slutter i neste uke. - Ny jobb?
- Ja. Et lite oppdrag i Europa. Hvor lærte du koreansk?
Ikke rør deg av flekken. Hold hendene foran deg.
- Hvem er du? - En som gir blaffen i om du dør.
- Du har en pistol, ser jeg. - Det har du også.
Men din er i hylsteret, og min peker mot hodet ditt.
Er det deg, Michael?
Ned på kne.
Han er litt blank på venstre side.
Agent Cochran?
Agent Cochran? Kom inn.
Det er sending om 30 sekunder.
I kveld: Hvor virkelig er trusselen fra Nord-Korea?
Senator Chambers uttaler seg om det og mer.
Ditt syn på Nord-Korea er velkjent.
Blir det påvirket av landets forsøk på å bedre imaget sitt?
Absolutt ikke. Oppfatningen min står fast.
En kommunistisk terrorstat uten respekt for menneskerettigheter.
Pistol! Dukk!
Hold dere unna!
Senator Mason Chambers er blitt skutt under en direktesending.
Han deltok i "Larry Stewart Live" da noen kom inn i studio og skjøt ham.
- Helt utrolig at du skjøt meg. - Den sneide deg så vidt.
Vil du fortelle meg hva som foregår?
- Du forlot meg. - Jeg trodde du var død...
...som resten av laget.
Selv kom jeg så vidt levende ut.
Oppdraget mislyktes. Jeg mislyktes.
Det har jeg levd med i fem år. Og vet du hva det verste var?
Å måtte si til Rachel at du var død, men tie om hvordan og hvorfor.
De skulle drepe henne hvis jeg ikke skjøt deg.
Hun har en bombe i hodet. - Kun har henne.
- Så Kun står altså bak dette?
- Det er gjort. - Det må bevises.
- Jeg tar med meg liket. - Jeg ringer om ti minutter.
- Han vil drepe både deg og Rachel. - Jeg trenger din hjelp.
- Slå inn ruta. - Sir!
Gi meg nøklene dine.
Det er ikke Michael som er attentatmannen.
- Vi skal redde kona hans.
- Jeg kan ikke la deg risikere livet. Rygg unna. For min skyld.
Jeg skylder ham dette.
- Ingen må få vite at jeg lever ennå.
- Nei, sir.
Ta til høyre på Thirteen South. Jeg er i enden av veien.
Vi har mindre enn en halvtime på oss.
- De er på vei. - Jeg holder utkikk.
- Hvor er liket? - Det er her.
Hent det hit nå.
- Desarmer den bomben. - Hun vil dø uansett.
Desarmer den nå.
Gjør det, Mason. Trykk av.
Ned på kne!
Du har fem minutter på deg, Michael.
Jeg hadde forberedt deg på dette. Men du har skuffet meg.
Jeg vil at du skal se når det skjer.
Si hvordan jeg desarmerer bomben!
Si det!
Jeg er så lei for det, Rachel. Jeg er lei for det.
- Stoler du på meg? - Hva?
Stoler du på meg?
Senator Chambers fortalte i dag om forrige ukes attentatforsøk.
Den som egentlig sto bak det, var general Kun Chung Lee.
Den mistenkte attentatmannen bommet med vilje-
- og ba om hjelp til å befri sin bortførte kone og drepe Kun.
Nord-Koreas regjering roser senator Chambers' mot.
Jeg er lei av sykehusmat, dere.
La oss dra herfra.
Bare et øyeblikk. Hva gjør du her?
Mason ga deg sparken.
- Jeg vil be om unnskyldning. - Vent.
Ja, det er bekreftet. Kun er død.
- Skal jeg fortsette? - Jeg kommer tilbake med info.
- Hvem var det?
- Jeg har aldri likt deg.
- Har dere sett senatoren? - Han gikk.
Han er nok ved heisen. Fint. Takk.
Vent!
Ikke nå. Jeg forstår det.
Du vil bli sårt savnet. Jeg er lei for at du drar.
Vel, tiden er inne.
- Det er noe du skal vite.
- Hva da?
Jeg elsker deg.
Jeg vet det.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimediagroup.com